Mons. Petar Palić govornik na mirovnoj konferenciji zaklade „Pro Oriente“
Foto: Pro Oriente // Mirovna konferencija u organizaciji zaklade „Pro Oriente“
Na mirovnoj konferenciji zaklade „Pro Oriente“ o temi „Premošćivanje podjela: procesi zacjeljivanja ranjenih sjećanja u bivšoj Jugoslaviji“, koja se održava od srijede, 29. svibnja do subote, 1. lipnja 2024. u Trebinju u Bosni i Hercegovini, pozdravnu riječ sudionicima konferencije je uputio mostarsko-duvanjski biskup i trebinjsko-mrkanski apostolski upravitelj Petar Palić.
Konferencija je dio projekta „Pro Oriente“ pod nazivom „Iscjeljivanje ranjenih sjećanja“ u organizaciji Komisije za pravoslavno-katolički dijalog Zaklade u suradnji s Centrom za filozofiju i teologiju u Trebinju.
Konferenciju su srijedu, 29. svibnja 2024. otvorili generalni tajnik zaklade „Pro Oriente“ Bernd Mussingoff, episkop zahumsko-hercegovački Dimitrije, mostarsko-duvanjski biskup i trebinjsko-mrkanski apostolski upravitelj Petar Palić i prof. Julija Naett Vidović.
Na javnoj tribini u petak, 31. svibnja 2024. (konferencija inače nije otvorena za javnost), sudjelovao je muftija mostarski Salem ef. Dedovićem s episkopom SPC Grigorijem (Durićem) nadležnim za Njemačku i beogradskim katoličkim umirovljenim nadbiskupom Stanislavom Hočevarom o ekumenskim i međureligijskim odnosima u Jugoistočnoj Europi.
„Pro Oriente“ projekt „Iscjeljivanje ranjenih sjećanja“ započeo je u studenom 2023. međunarodnom konferencijom u Beču. Oko 50 sudionika iz Europe, SAD-a i Bliskog istoka razmišljalo je o aspektima teologije pomirenja, ali se istovremeno osvrnulo i na konkretna geopolitička područja sukoba u Ukrajini, jugoistočnoj Europi i na Bliskom istoku. Teme inauguralne konferencije sada će se produbiti na regionalnim radionicama u navedenim regijama 2024. i 2025. godine.
Uz generalnog tajnika „Pro Oriente“ Bernda Mussinghoffa, glavni nositelj prve radionice u Trebinju je srpska pravoslavna teologinja prof. Julije Naett Vidović, zajedno sa Slovencem fra Milanom Zustom (Rim) i grčkim pravoslavnim teologom Pantelisom Kalaitzidisom, ravnateljem Teološke akademije Volos (Grčka), koji su svi članovi Komisije „Pro Oriente“ za pravoslavno-katolički dijalog. Prema riječima prof. Vidović, cilj skupa je „ispitati teološke i praktične aspekte kajanja, pomirenja i transformacije sukoba u ekumenskom i međureligijskom kontekstu“. S fokusom na pravoslavno-katolički dijalog, konferencija ima za cilj produbiti razumijevanje tih tema.
Posebno je bivša Jugoslavija regija „koja je ozbiljno pogođena povijesnim i sadašnjim sukobima između ovih zajednica“. Događaj nudi priliku za „razmjenu iskustava, promišljanje o prošlim i sadašnjim problemima i stvaranje lokalne mreže posvećene jačanju pomirenja i mira“.
Generalni tajnik Mussinghoff je kazao „sretni smo i zahvalni što smo uspjeli privući poznate pravoslavne i katoličke teologe, redovnike i također nekoliko biskupa iz raznih zemalja bivše Jugoslavije; kao i stručnjake iz drugih akademskih disciplina i predane kršćane praktičnom radu na miru i pomirenju koji su spremni podijeliti svoje uvide i iskustva s nama i jedni s drugima te ući u dijalog o tome“.
Vjerojatno će biti govora i o bolnim iskustvima – ne samo s osvrtom na ratove devedesetih, nego i s osvrtom na razdoblje prije toga. Dijalog stoga mora biti popraćen posebnom osjetljivošću, rekao je Mussinghoff. U tom kontekstu osvrnuo se na zajedničku pripremu Katoličko-pravoslavnog odbora kao i dobru suradnju s Filozofsko-teološkim centrom Trebinje i domaćinom Eparhijom zahumsko-hercegovačkom, koja je, uz glavnog sponzora Renovabis, kao i UNESCO-ve katedra za međukulturalni i međureligijski dijalog u jugoistočnoj Europi Sveučilišta u Grazu također pridonijela financiranju konferencije. Prema Mussinghoffovim riječima, konstruktivna suradnja u pripremi konferencije čini ga sigurnim u konferenciju – unatoč izazovnoj temi.
Pozdravna riječ biskupa Palića na konferenciji
Poštovani vladiko Dimitrije,
vladiko Grigorije,
Nadbiskupe Stanislave,
Poštovani sudionici ovoga skupa, odnosno radionice ove zanimljive i izazovne teme!
Najprije vas sve srdačno pozdravljam i zahvaljujem na pozivu biti sudionikom ovoga skupa. Osobito mi je drago vidjeti prepoznatljiv logo Sveučilišta koje sam i sâm pohađao, Karl-Franzens Sveučilište iz Graza, i dekana Katoličkog bogoslovnog fakulteta prof. Argaratea kao i druge nositelje ovoga projekta. Ujedno, izražavam svoju ispriku što neću moći biti nazočan, kako je na početku i planirano, na okruglom stolu u petak, 31. svibnja, radi obveza koje su u međuvremenu iskrsnule.
Tema ove radionice je, kao što sam rekao, veoma zanimljiva i izazovna. Sam naslov zapravo govori o činjenici da u ovom bosanskohercegovačkom društvu, ali i ne samo njemu, postoje, nažalost, podjele. I postoji puno razina podjela: od političkih, etničkih, vjerskih, pa sve do onih koje su svima zajedničke, a to su egzistencijalne podjele (bogati – siromašni, zaposleni – nezaposleni…)
Druga činjenica koja proizlazi iz naslova ove radionice jest da je premošćivanje podjela proces, koji su sebi uključuje i zacjeljivanje ranjenih sjećanja.
Sveti Ivan Pavao II. je u povodu Velikog jubileja, 2000 godina od rođenja Spasitelja Isusa Krista, uputio 29. studenoga 1998. godine cijeloj Crkvi bulu pod nazivom: „Incarnationis mysterium“, odnosno „Otajstvo utjelovljenja“.
U toj buli pod „Suvremenim znakovima vremena“, papa Ivan Pavao II. poziva na „čišćenje memorije“, odnosno čišćenja pamćenja, čin koji papa Ivan Pavao II. karakterizira kao „čin odvažnosti i poniznosti kako bismo spoznali nedostatke onih koji su nosili i još nose kršćansko ime.“ (IM, 11) U vezi s čišćenjem pamćenja i situacije na ovim našim prostorima, poznati hrvatski sociolog Željko Mardešić tvrdi da su današnji ratovi „u mnogim slučajevima više posljedice nepreboljenih uspomena i nedovršenih osveta nego povod stvaranju novoga i demokratskog društvenog poretka.“ (Mardešić, Povijesno čišćenje pamćenja, CuS 35(2000), 65-70).
Svaka promjena jest proces, tako i čišćenje pamćenja, koji u sebi uključuje spoznaju, volju za djelovanjem i samo djelovanje. Za kršćane „čišćenje pamćenja“ ima i duboko teološko značenje, ukorijenjeno u prvoj Isusovoj propovijedi: „Obratite se i vjerujte u Radosnu vijest“ zato što se ispunilo vrijeme (Mk 1,15). Ispitivanje savjesti i otkrivanje istine o sebi i svom životu da bismo uočili koliko smo udaljeni od ideala na koji smo pozvani, temeljni je i nezaobilazni iter svakog ozbiljnog kršćanina. Stoga, već spomenuti sociolog Mardešić tvrdi da se „religiozno praštanje i svjetovno pomirenje doduše poklapaju u zajedničkoj nakani pomaganja čovjeku, ali su im sredstva i nadahnuće posve oprečni.“
Kad je govor o ranama, u bilo kojem obliku i na bilo kom području, sjećam se jedne rečenice koju sam čuo od svog srednjoškolskog profesora fizike, a koja se pripisuje različitim autorima. Rekao nam je onda: „Vrijeme je dobar liječnik, ali loš kozmetičar!“
Ta mi rečenica često odzvanja u ušima. Ona je osobito istinita ako se gleda stvarnost na ovom našem prostoru. Na ovom se prostoru, nužno postavlja još jedno pitanje: je li vrijeme doista dobar liječnik?
Nobelovac rodom iz Bosne i Hercegovine Ivo Andrić u svojoj pripovijesti „Pismo iz 1920.“, koja je objavljena 1946., perom glavnog lika liječnika Maksa Levenfelda koji zauvijek bježi iz Bosne, piše o mržnji koja stoljećima opsjeda ovu zemlju.
Između ostaloga kaže: „Tu specifičnu bosansku mržnju trebalo bi proučavati i pobijati kao opaku i duboko ukorijenjenu bolest. I ja vjerujem da bi strani naučnici dolazili u Bosnu da proučavaju mržnju, kao što proučavaju lepru, samo kad bi mržnja bila isto tako, priznat izdvojen i klasificiran predmet proučavanja kao što je lepra.“
Ne znam hoće li ova radionica dolaskom svih vas iz inozemstva i nas s ovih prostora pridonijeti da se ovaj fenomen mržnje prizna izdvojenim i klasificiranim, pa da se onda posebno i proučava, ali znam da je zadaća svih nas, bilo tko on bio, boriti se i sve učiniti da toga fenomena mržnje na ovim prostorima bude manje, ako već ne da u potpunosti nestane.
Promatrajući danas identitet Europe, kamo, za sada barem željom, stremi i Bosna i Hercegovina, kao katolički biskup mogu samo riječi talijanskog filozofa, političara i senatora Marcella Pere prisvojiti i konstatirati da „ponovno afirmirati kršćanski identitet za Europu nije gesta obijesti, zatvaranja ni neprijateljstva prema drugima: naprotiv, to je uvjet da bi se moglo dijalogizirati s drugima i druge integrirati… Jer su kršćanske vrjednote još uvijek najbolji lijek za svakovrsne prekršaje, uključujući i one počinjene u ime tih istih kršćanskih vrjednota.“ (Pera, Zašto se trebamo zvati kršćanima, 107.)
A među njima su svakako vrednote obraćenja, praštanja i pomirenja.
Hvala na pozornosti.